- I tidigare avsnitt: - Jag ska skära av dig ansiktet.
- Lova att rädda Will. - Jag lovar. Och håller det jag lovar.
- Du fick äntligen mördaren, Jack. - Nej, du överlämnade dig.
Jag vill att du ska veta var jag är. Så ni alltid kan hitta mig.
DEN STORA RÖDA DRAKEN
EN MARDRÖM I KÖKET
TRE ÅR SENARE
Bâtard-Montrachet och tartuffi bianchi.
- Så hittade jag dig i Florens. - Avslöjad av min goda smak.
Vantrivs inte din goda smak på sjukhuset?
Det går att åtgärda när det finns skäl att fira.
Grattis, Hannibal. Du är officiellt sett mentalsjuk.
Psykiatrin når ingen konsensus om vad jag lider av.
Du ses av andra psykiater som nånting helt avvikande.
De kallar dig ett monster.
- Vad kallar du mig? - Inget.
Du passar inte in i nån kategori.
Föredrar du ännu öl framför vin?
Jag slutade dricka öl när jag fick veta vad du lade i min.
- Vem. - Vem.
Det betyder att du inte döms till döden.
De hade nog för ett dussin domar.
Tretton. Glöm inte Mason Verger. Varsågod.
Varsågod, Hannibal.
Dödsdomen var självskriven, men du klarade dig som mentalsjuk.
- Jag är inte mentalsjuk. - Det vet vi båda två.
Ett dussin eller tretton... Tillräckligt många har dött.
Du har inte det.
Ett löfte för framtiden.
- Ett löfte du tänker hålla. - Jag håller alltid det jag lovar.
Sanguinaccio dolce. En klassisk dessert med mandelmjölk.
- Det är mer lättsmält. - Sanguinaccio dolce.
- Du har bjudit mig på den förr. - Ja.
Man brukar ha grisblod. Vi har blod från en kossa.
- Och förra gången jag fick den? - En kossa i nedsättande bemärkelse.
Blod och choklad.
Det kunde bli undertiteln på min bok, men jag vägrar använda kolon.
De förlorar snart nyhetens behag.
- Du får skriva en ny bok. - Det gör jag.
Men inte om dig.
Som uttjatade skiljetecken har Hannibal Lecter tappat sin charm.
Vad handlar din nya bok om, Frederick?
Tandfen.
Folk är mer intresserade av honom. Han är nykomlingen.
Fast han är mindre estetiskt lagd än du.
- Han är blygare. - Jag skulle gärna höra dina tankar.
- Vad tror du om Tandfen? - Han gillar nog inte namnet Tandfen.
Det är inte lika snärtigt som Hannibal Kannibalen, men han berör.
Du, med dina listiga anspelningar -
- och din överarbetade estetik, har din nisch -
- men det är nåt universellt över det han gör.
Han dödar hela familjer, i deras hem.
Det slår mot hjärtat av den amerikanska drömmen.
Han passar alla målgrupper.
Det där är min plats, Frederick.
Ska vi hålla händer och säga en tacksamhetsbön?
"Tack, Fader, för att Du lät oss avlägsna detta monster..."
"...monstrens monster, ur Din flock."
"Tack, från de själar som Vi därmed besparar smärta."
"Tack, från monstret."
- Var det pluralis excellentiæ? - Det är vår kabal, din och min.
Lecter får leva på mentalsjukhus -
- och titta på medan blöjvagnen åker förbi.
Vi ljög.
Du skrev en bok full med lögner.
Det är inte svårt att se lögnerna flyga över mitt huvud -
- men det är svårt att skjuta ner dem.
Hannibal lär skjuta ner dem.
Han har skrivit en text för American Journal of Psychiatry.
Allt han skriver är om nåt problem han inte har.
Det han skrivit blir ditt problem. Det är närmast ett motbevis.
Ska en fånges åsikt räknas inom akademin?
Den kommer att räknas och den kommer att svida.
Att han inte passade på att gotta sig i det.
Han lär ha tid att göra det medan blöjvagnen åker förbi.
- Vad pratade ni om? - Tandfen.
Jag anade en viss rivalitet.
Jag hade varit försiktig.
Den nya förmågan kan inspirera den gamla.
OCH SEN KOM EN STOR RÖD DRAKE
HANNIBAL KANNIBALEN
TANDFEN SLAKTAR "PERFEKTA FAMILJER"
Tack.
Vill du inte prata inomhus?
Du vill inte släppa in mig.
- Jag låter inte kylan hindra mig. - Du hindras inte ens av sunt förnuft.
- Du vill inte prata om det här. - Eller nån annanstans.
Du måste prata om det, så gör det. Men ta inte fram några bilder.
Molly och Walter kommer snart.
Hur mycket vet du?
Två familjer dödade hemma under liknande förhållanden.
Inte liknande. Identiska.
Funderade du på att ringa mig?
Nej.
Vet du varför?
Jag ringde dig inte... eftersom jag inte ville det.
Jag kan nog inte hjälpa dig. Jag tänker inte på sånt här mer.
Jag tror inte jag kan göra det längre.
Alla är döda.
Jag tror han följer månfaserna.
Han dödade familjen Jacobi för en månad sen, vid fullmåne.
Han dödade familjen Leeds i förrgår, en dag innan fullmåne.
Med lite tur har vi drygt tre veckor på oss.
Många lämnar små hundar här. Jag kan hitta hem åt de söta -
- men resten blir kvar.
- Molly gillar herrelösa djur. - Du lurar ingen.
- Du har ett fint liv här. - Ja. Jag vet att jag har haft tur.
- Jag går en sväng med hundarna. - Okej.
Kom! Vi ska ut!
- Hur gammal är han? - Elva.
- Han blir längre än dig. - Hans pappa var det.
- Jag följer med. - Kom nu!
Kom, så går vi.
Vad han än säger att han vill... Du tar med honom oavsett, va?
Jag måste. Jag ska försöka göra det lätt för honom.
Jag vet vad jag begär. Jag önskar att det inte behövdes.
Hur jobbigt blir det om du stannar här -
- och måste läsa om nästa händelse?
Om du stannar och fler mördas -
- kanske det skulle förstöra lugnet här för dig.
Som i "Sheriffen".
- Vill du att jag åker? - Då skulle du göra det rätta.
Han mördar familjer.
Om jag åker...
...kommer jag att vara förändrad när jag återvänder.
Inte jag.
"Käre Will. Vi har alla hittat nya liv..."
"...men våra gamla liv finns i mörkret."
"Snart lär Jack Crawford knacka på din dörr."
"Mitt vänliga råd är att inte kliva genom dörren han öppnar."
"Det är mörkt på andra sidan och galenskapen väntar där."
Jag skär upp mr Leeds hals där han ligger bredvid sin fru.
Jag skjuter mrs Leeds.
Kulan går in till höger om naveln och sätter sig i en av ländkotorna.
Mr Leeds reser sig, med uppskuren hals...
...för att skydda barnen.
Jag skjuter den ene pojken i sin säng.
Den andre hittar jag under sängen och skjuter på golvet.
Den ymnigt blödande mr Leeds ramlar och dör utanför sönernas rum.
Sen börjar jag krossa speglar.
Jag flyttade de döda kropparna.
Sen flyttade jag tillbaka dem igen.
Talkpuder på kroppen. Det finns inget i huset.
Jag måste röra henne.
Det här är min plan.
- Jag fick veta att jag var väntad. - Ditt kontor förvarnade, förstås...
...men i går fick vi ringa polisen. En rödhårig kvinna ville ta kort.
Jag är försiktig. Du förstår nog, mr Price.
Agent. Specialagent.
Specialagent Price.
Vi fick kropparna först klockan 01 och begravningen är klockan 17.
Det ska inte dröja. Jag behöver en hyfsat smart assistent.
Här kom en hyfsat smart assistent.
- Tyvärr, jag har egna uppgifter. - Vad?
Jag återskapar tänder ur bitmärkena på mrs Leeds och den här ostbiten.
- Tandfen var visst hungrig. - Då får vi hjälpa varann.
Kvinnan måste ner i jorden.
Voilà!
Troligen en del av tumavtrycket.
- Du är ljuset i mitt liv. - Jag vet. Avtrycket var utsmetat.
Det kom från mrs Leeds öga. En ny upplevelse!
Jag är... Förlåt, men jag är förvånad över att se dig.
- Välkommen tillbaka. - Jimmy.
Okej... Spegelbitarna hade släta avtryck på.
På biten mellan blygdläpparna fanns ett utsmetat tumavtryck.
Han putsade den, för att kunna se sitt ansikte i den.
De i mun och ögon var blodtäckta.
Avtrycken finns inte i registret.
Vi kan efterlysa nån med såna här tänder.
De är rätt unika. Smala sidoställda framtänder.
Alla tänder är sneda. En tand är trasig och en är räfflad.
- Hans tänder går inte att missa. - Och han bits. Mycket.
Han kan ha bitits vid tidigare brott.
Det kan vara våldsrelaterat och sexuellt.
Varför är han våldsam, Will?
Du frågade om hunden.
I går ringde en veterinär polisen. Leeds lämnade hunden samma dag.
- Vad kommer att hända den? - Oroa dig inte över hunden.
- Vad väntar du dig av mig? - Ditt bästa.
Det finns nåt annat jag kan göra.
Jag kan vänta tills jag är desperat strax innan nästa fullmåne -
- eller så kan jag göra det nu, medan det kan komma till nytta.
Vill du ha en åsikt?
Jag måste återfinna ett tänkesätt.
Jag måste träffa Hannibal.
- Hej, dr Lecter. - Hej, Will.
Översättning: Linnéa Holmén www.btistudios.com